BERÄTTARE: Låt oss berätta en gammal saga på nytt,
så får vi se hur bra ni kan den.
Det var en gång två kungariken -
- som var de sämsta tänkbara grannar.
Det var en sån osämja mellan de,
att det sas att endast en stor hjälte -
- eller en hemsk skurk, skulle kunna få de att återförenas.
I ett kungarike levde människor som du och jag,
med en fåfäng och girig kung som härskade över de.
De var missnöjda,
och avundsjuka på skönheten hos sina grannar.
För i det andra kungariket, Hedlandet,
levde alla möjliga sorter av konstiga och fantastiska varelse.
De behövde varken en kung eller drottning,
utan förlitade sig på varandra.
I ett stort träd på en stor klippa i Hedlandet -
- levde en sån varelse.
Hon ser ut som en flicka,
men hon var inte vilken flicka som helst.
Hon var en fé.
- (GREN KNÄCKS) - (FLÄMTAR)
Så där, ja.
Och hon hette...
...Maleficent.
God morgon, Herr Kantarell!
- Jag älskar din hatt! - Åh. (FNISSAR)
Nej. Nej, gör det inte!
(STÖNAR)
- (VARELSER SKRATTAR) - (PIPER)
Ha! Du missade!
- MALEFICENT: God morgon. - (PIPIGT) God morgon.
Underbart jobbat, tjejer!
(GLÄDJETJUT)
(FEER TJATTRAR OTYDLIGT)
- Vad handlar allt ståhej om? - Gränsvakterna har hittat...
Varför måste du berätta? Jag ville ju berätta!
THISTLEWIT: Nej, jag ville ju!
Det finns regler, Flittle.
Jag berättar denna gången, och du får göra det nästa gång.
FLITTLE: Nej, du berättade förra gången,
så jag borde berätta den här gången, och Thistlewit nästa gång.
Berätta vad då?
Visst! (SUCKAR)
Tack så mycket.
Maleficent, gränsvakterna...
Gränsvakterna har hittat -
- en människotjuv vid juvelpoolen.
Ursäkta.
(ALLA SKRIKER)
Hon har alltid så bråttom med sina stora vingar!
Människor här.
Jag hoppas inte det blir ett till krig.
(TALAR FRÄMMANDE SPRÅK)
Jag är inte rädd.
Förresten så har jag aldrig sätt en människa på nära håll förut.
Kom ut!
POJKE: Nej. De tänker döda mig.
Och dessutom, så är de motbjudande att titta på.
(VARELSE STÖNAR)
Det var väldigt ohyffsat sagt.
Lyssna inte på honom, Balthazar.
Du är jättestilig.
(FRÄMMANDE SPRÅK)
Det är inte rätt att stjäla,
men vi dödar inte folk för det.
Kom ut!
Kom ut, nu genast!
Är du fullvuxen?
Nej.
Det är ju bara en pojke.
Och du är bara en flicka.
Tror jag.
MALEFICENT: Vem är du?
Jag heter Stefan.
Vem är du?
Jag heter Maleficent.
(OKÄNT SPRÅK)
Ja. Just det.
Du måste lämna tillbaka den.
Lämna tillbaka vad då?
(SUCKAR)
STEFAN: Om jag visste att du skulle slängt iväg den,
så skulle jag behållit den.
MALEFICENT: Jag slängde inte iväg den.
Jag återlämnade den hem, precis som jag ska göra med dig.
Någon dag, ska jag bo där.
I det slottet.
Var bor du nu?
I en lada.
Så dina föräldrar är bönder?
Mina föräldrar är döda.
Mina med.
Vi kommer att träffas igen.
Du borde verkligen inte komma tillbaka.
Det är inte säkert här.
STEFAN: Men om jag gör det valet,
att komma tillbaka, skulle du vara här då?
Kanske.
- MALEFICENT: Ow! - STEFAN: Vad är det?
Din ring.
Järn bränner älvor.
Förlåt.
STEFAN: Jag gillar dina vingar.
BERÄTTARE: Maleficent tänkte på hur Stefan kastade bort sin ring,
han som hade så lite här i världen,
så deras händer skulle kunna röra vid varandra igen.
Och hennes hjärta blev rört.
Så hade den unga tjuven -
- som hade hoppats på att stjäla en juvel...
STEFAN: Maleficent!
...lyckats stjäla något mycket värdefullare.
STEFAN: Maleficent?
Maleficent!
MALEFICENT: Efter alla dessa veckor,
se vem som kom tillbaka.
Jag tänkte att det var värt risken.
Så, vad gör du när du vill ha roligt?
- (STEFAN SKRIKER) - (MALEFICENT SKRATTAR)
STEFAN: Whoa!
- (STEFAN SPOTTAR) - (MALEFICENT SKRATTAR)
BERÄTTARE: Stefan och Maleficent blev de mest osannolika vänner.
Och för stunden kändes det som,
åtminstone mellan de,
som att det gamla hatet mellan feer och älvor hade glömts bort.
Och så småning om, förvandlades vänskap långsamt till något helt annat.
Och på hennes 16:de födelsedag,
gav Stefan Maleficent en present.
Han sa att det var en kärlekskyss.
Men så skulle det inte förbli...
Medans åren passerade,
så fick Stefans ambition honom längre bort från Maleficent,
och mot frestelserna i människornas kungarike.
Medans Maleficent, den starkaste av feerna -
- växte för att bli Hedlandets beskyddare.
Maleficent gick ofta ensam -
- och ibland undrade hon var Stefan kunde vara.
För hon hade aldrig förstått girigheten hos män.
Men det skulle hon snart lära sig...
För kungen -
- hade hört talas om en växande kraft i Hedlandet -
- och den ville han förgöra.
SOLDAT 1: Soldater, halt!
SOLDAT 2: Soldater, halt!
(ROPAR) Där är de!
Det mystiska Hedlandet som ingen vågat ta sig in i -
- för rädslan för varelserna i landet.
Men jag säger, förgör de!
(ALLA HURRAR)
(SOLDATER MUMLAR)
(ROPAR) Kom inte närmare!
En kung...
...tar inte order från en bevingad älva.
(SOLDATER SKRATTAR)
(ROPAR) Du är ingen kung för mig!
- Ge mig hennes huvud. - SOLDAT: Battalion!
SOLDAT: Framåt!
(ROPAR) Res er och slåss mot mig!
(MULLRAR)
(SOLDATER PRATAR NERVÖST)
(MORRAR)
- SOLDAT 1: Det är de mörka varelserna! - SOLDAT 2: Det är de mörka varelserna!
(GRYMTAR)
(RYTER)
HENRY: Framåt!
(VRÅLAR)
(SOLDATER ROPAR)
(SOLDATER STÖNAR)
(SOLDATER SKRIKER)
(SOLDAT SKRIKER)
(RYTER)
- MALEFICENT: Du! - (HENRY SKRIKER)
(STÖNAR)
Mot kungen!
(SOLDATER ROPARi
- (STÖNAR) - (ALLA STÖNAR)
- (FLÅSAR ANSTRÄNGT) - (ROPAR) Du kommer aldrig få Hedlandet!
Inte nu, aldrig någonsin!
Du...! (STÖNAR)
(RYTER)
(GRYMTAR)
HENRY: När jag besteg tronen, -
- så lovade jag folket -
- att en dag skulle vi erövra -
- Hedlandet och deras skatter.
Var och en av er -
- svor en trohet till mig -
- och till det löftet.
(HENRY HOSTAR)
- Ers höghet. - (FORTSÄTTER HOSTA)
Besegrad i strid.
Är det detta som som kommer att bli mitt arv?
Jag ser att ni väntar på att jag ska dö.
Det kommer inte dröja länge till. Men vad händer sen, då?
Jag kommer att välja en efterträdare -
- som ska ta över tronen och ta hand om min dotter.
Vem av er -
- är värdig?
Döda den bevingade varelsen.
Hämnas mig,
och Denne som lyckas, kommer att få kronan.
(SUCKAR)
STEFAN: Maleficent.
Maleficent!
(STEFAN SUCKAR)
Så, hur är livet bland människorna?
Maleficent, jag har kommit för att varna dig.
De tänker döda dig.
Ingenting kommer få Kung Henry att ändra sig.
Snälla, du måste tro mig.
BERÄTTARE: De pratade om många saker,
och åren förbleknade långsamt.
Och hon förlät Stefan för allt som varit,
och blev som det en gång varit.
- Är du törstig? - Mmm.
Maleficent?
(ANDAS DARRIGT)
(FLÅSAR)
(STÖNAR)
(FLÄMTAR)
(SNYFTAR)
(ILLTJUTER AV SMÄRTA)
(MALEFICENT ILLTJUTER)
(SNYFTAR)
(FLÄMTAR)
Vad är det här?
Jag har hämnats er, ers majestät.
Är hon besegrad? (HOSTAR)
Åh, detta har du gjort bra, min son.
Du har gjort något som alla andra fruktade.
Du kommer att belönas.
Jag ska göra mitt bästa för att bli en värdig efterträdare,
ers majestät.
(STÖNAR)
(UTANDNING)
(STÖNAR)
(KRAXANDE PÅ AVSTÅND)
(KRAXAR)
(BLÅSER)
(KRAXAR)
- (KRAXAR) - (HUND SKÄLLER
MAN: Nu har jag dig!
- Din förbannade fågel! - Till en människa.
MAN: (FLÄMTAR) Det är...
(FORTSÄTTER SKÄLLA)
(FÅGEL-MÄNNISKA STÖNAR)
- Det är en demon! - (HUNDEN GNYR)
Vad har du gjort med mitt vakra utseende?
Skulle du hellre vilja bli slagen till döds?
Jag är inte säker.
MALEFICENT: Sluta klaga.
Jag räddade ditt liv.
Förlåt mig.
Vad kan jag kalla dig?
Diaval.
Och som tack för att du räddade mitt liv,
så är jag din tjänare.
Vad du än vill.
Vingar.
Jag vill att du ska vara mina vingar.
(KRAXAR)
HENRY: Låt oss presentera den första av hand ätt:
Hans kungliga höghet, Kung Stefan.
(GLATT TJATTER)
Han gjorde så här mot mig så att han skulle kunna bli kung.
(VRÅLAR)
DIAVAL: Nu då, härskarinna?
(FLÄMTAR)
FÉ: Hennes vingar.
(KRAXAR)
(MORRAR)
(ÅSKKNALL)
- Det är en flicka. - (KVINNA FLÄMTAR)
Det är en flicka! Det är en flicka!
(UPPHETSAT TJATTER)
(KRAXAR)
(DIAVAL STÖNAR)
(UTANDNING)
Nå...?
Tja... Jag såg inget.
Men det har blivit ett, öhm...
Vad?
Barn.
Kung Stefan och drottningen har fått ett barn.
Åh.
Det ska bli ett dop.
De sa att det skulle bli en storslagen fest.
Ett dop för en bäbis...
Så underbart...
BERÄTTARE: Alla möjliga sorters människor kom till dopet.
Även de tre goda féerna -
- som strävade efter att skapa fred och välvilja.
FLITTLE: Åh, titta. Där är en bäbis!
THISTLEWIT: Jag älskar bäbisar!
KNOTGRASS: Kan ni koncentrera er, tack?
- (FLITTLE STÖNAR) - KNOTGRASS: Jag säger det inte en gång till.
Var hälsad, ers höghet.
Jag heter Knotgrass av Hedlandets féfolk.
Jag heter Flittle, era majestäter.
Och jag heter Thistlewit, ers höghet.
De har gåvor till våran dotter.
Detta är inte vilka gåvor som helst,
för att, du förstår, vi är magiska!
Och väldigt bra på att ta hand om barn.
(SUCKAR)
STEFAN: Nå, ja.
KNOTGRASS: Söta, Aurora, till dig önskar jag -
- skönhetens gåva.
- (BLÅSER) - (SKRATTAR)
Min önskan är att du aldrig ska vara sorgsen,
bara lycklig i alla dina dagar.
(NYSER)
THISTLEWIT: Söta bäbis,
min önskan är att du ska hitta...
- (ALLA FLÄMTAR) - (VIND VINER HÖGT)
(ALLA SKRIKER)
FÉER: (VISKAR) Maleficent!
(ALLA MUMLAR OROLIGT)
Men, men.
(SKROCKAR)
Vilken glittrig samankomst, Kung Stefan.
Kungligheter,
adel, de besuttna,
och...
- (KRAXAR) - (SKRATTAR)
Så gulligt.
Till och med pöbeln.
Jag måste säga -
- att jag blev ganska förnärmad när jag inte fick någon inbjudan.
Du är inte välkommen hit.
(GNYR FALSKT)
Åh.
(SKRATTAR)
Kära nån.
Vilken pinsam situation
Är du förolämpad?
Åh, nej.
Och för att visa att jag inte bär någon illvilja,
så skulle jag också vilja skänka barnet en gåva.
Nej! Vi vill inte ha din gåva.
KNOTGRASS: Håll dig undan från prinsessan!
THISTLEWIT: Ja, håll dig undan!
(FOLK FLÄMTAR)
Hmm...
Mmm.
Lyssna noga, allihop!
VISKANDE RÖSTER: Lyssna noga, allihop...
MALEFICET: Prinsessan kommer sannerligen -
- växa upp i stillhet och skönhet,
och bli älskad av alla som träffar henne.
DROTTNING: (NERVÖS) Det är en underbar gåva.
Gör det inte.
MALEFICENT: Men...
(EKAR) Innan solen går ner på hennes 16:e födelsedag,
(ROPAR) / (EKAR MER)
ska hon sticka sig i fingret -
- på nålen på en spinnrock -
- och falla i en dödslik sömn!
En sömn som hon aldrig kommer vakna ur.
Maleficent, snälla gör det inte. Jag ber dig.
Jag gillar att du ber.
Gör det igen.
Jag ber dig.
Som du vill.
Prinsessan kan bli väckt ur sin dödssömn -
- men bara av -
- en äkta kärlekskyss.
Förbannelsen kommer vara för all framtid.
Ingen makt i världen kan ändra det!
(FOLK SKRIKER)
(MALEFICENT SKRATTAR ELAKT)
Kung Stefan beordrade sina män -
- att samla in alla spinnrockar i hela kungariket.
Spinnrockarna förstördes och bränndes,
så att dem aldrig skulle kunna användas.
Rockarna låstes in i den mörkaste håla i slottet.
I hemlighet, överlämnde han barnet -
- till de goda féerna,
- som skulle ta med barnet till en avlägsen plats -
- i 16 år och en dag.
Stefan isolerade sig bakom slottets väggar,
medans hans soldater red land och rike -
- för att hitta och förgöra Maleficent.
Men hon skapade egna murar,
så att Hedlandet aldrig mera skulle nås -
- av någon människa.
Och hon njöt av den sorg -
- som hennes förbannelse hade skapat.
(MALEFICENT SKRATTAR)
Féerna påbörjade sin uppgift,
att uppfostra i en hemtrevlig liten stuga mitt ute i skogen.
FLITTLE: Åh nej! Är det här?
Det ser förskräckligt ut.
Kom igen.
(AURORA GÖR BÄBISLÄTE)
THISTLEWIT: Åh, vi behöver mindre...
- Åh! Bäbis. - (AURORA GRÅTER)
FLITTLE: Eller större kroppar.
KNOTGRASS: Nej, det vi behöver, är att bli normalstora.
THISTLEWIT: Hur menar du?
KNOTGRASS: Vi måste smälta in, eller hur.
Vi måste bli tillräckligt stora för att ta hand om den här bäbisen.
Så, kom igen, damer. (KNOTGRASS FLÅSAR)
Redo? 1, 2, 3, väx!
(ALLA SKRATTAR)
Åh, det gick ju hyffsat bra. Det var ju bra.
Det finns inte risk för några frågor.
Vi är inte féer längre.
Vi är tre bondkvinnor -
- som tar hand om ett föräldrarlöst barn i skogen.
Så, öh, inget mer flygande.
- BÅDA: Inget flygande?! - KNOTGRASS: Nej, nej. Och...
- (GRÅTER) - ...ingen magi.
- BÅDA: Ingen magi?! - KNOTGRASS: Ja, ni hörde rätt.
FLITTLE: Vi är mitt ute i ingenstans.
THISTLEWIT: Det kommer åtminstone inte vara någon som hittar oss här.
- (FORTSÄTTER GRÅTA) - (KRAXAR)
THISTLEWIT: Där är du ju. Varför måste du alltid gömma dig?
Kom igen. Så där, ja.
(KRAXAR)
(AURORA GRÅTER)
Hmm.
Du är så ful, att jag nästan tycker synd om dig.
(MORRAR)
Jag hatar dig. Ditt odjur.
(SKRAMMEL)
BERÄTTARE: Féerna var kanske lite olämpliga för den här uppgiften.
(GRÅTER)
Varför gråter hon?
Hon kanske är hungrig.
Men mata henne, då!
- Åh. - (FORTSÄTTER GRÅTA)
THISTLEWIT: (SJUNGER) Hungrig bäbis...
Här har du.
Varsågod.
(KRAXAR)
- (AURORA GRÅTER) - (VÄSER)
Hon kommer svälta om inte de där tar hand om henne!
(AURORA FORTSÄTTER GRÅTA)
- (SNARKAR) - (MUMMLAR)
Det kittlas... (SKRATTAR)
(GRÅTANDE FORTSÄTTER)
- (KRAXAR LUGNT) - (BÄBISLÄTE)
(SUTTAR)
(FLÄMTAR) Va...?
Du fuskar!
Det såg jag!
- Vi börjar om. - Skyll dig själv.
Giriga... Uppsvälda get!
(BÅDA SKRATTAR)
"Uppsväld get." (SKRATTAR)
Sluta!
Jag gör ingenting-
Men någon är det.
Inte jag.
Ni två, går mig på nerverna, och jag tänker inte tolerera...
Sluta!
- (FLÄMTAR) Varför...?! - (BÅDA SKRATTAR)
(ALLA SKRIKER)
(ÅSKMULLER)
(ALLA SKRIKER)
Det här är erat fel!
- (ÅSKMULLER) - (FÉER SKRIKER)
Åh...
(ÅSKMULLER)
Åh, kom igen. Det är roligt.
BERÄTTARE:Desto fler dagar som gick, desto mer mörknade Stefans själ -
- ytterligare av paranoja och hämd.
- LEDARE: Bränn ner allting! - SOLDAT: Ska bli, chefen.
Tänd!
(SOLDATER ROPAR OTYDLIGT)
Släpp!
(ALLA HURRAR)
(SOLDATER SKRIKER)
Spring!
(STÖNAR)
(MALEFICENT ELAKT SKRATT, EKAR)
STEFAN: Du har svikit mig.
Muren kan inte förstöras! Den är totalt oförstörbar!
(MAN STÖNAR)
(SKRIKER) Ingenting är oförstörbart!
Inte muren!
Inte Maleficent!
Inte ens hennes förbannelser!
Hämta smedern.
Ao!
- Ao! - Ao!
(FÉER BRÅKAR)
(SKRIKER)
(STÖNAR)
- MALEFICENT: Åh, titta. - (AURORA SKRATTAR)
Det lilla odjuret är påväg att falla ner från klippan.
(KRAXAR)
(AURORA SKRIKER)
(AURORA SKRATTAR)
(KRAXAR)
Vad?
(SUCKAR)
AURORA: Hej.
Stick iväg.
Gå.
Stick iväg.
Jag avskyr barn.
(KRAXAR)
AURORA: Upp, upp.
MALEFICENT: Mmm. Gå iväg. Gå, gå, gå.
BERÄTTARE: Och som Maleficent sagt,
så växte Aurora upp i stillhet och skönhet.
- Fin fågel. - (KRAXAR)
Långt ifrån det storslagna palatset -
som hon inte mindes. - (KRÅKA KRAXAR)
(SKRATTAR)
Och liksom årstiderna förändrades och blommor växte,
- gjorde hon detsamma.
(SKRATTAR)
AURORA: (TYST) Hallå.
Så, ja.
Här har du.
Hon funderade på världen omkring henne,
och vad som låg den skrämmande muren av taggar.
MALEFICENT: Hmm.
Nyfiket litet odjur.
Men hon var inte den enda som ville ta sig igenom muren.
SOLDAT: Shh.
(VISKAR) Titta.
Är det hon? Är det Maleficent?
SOLDAT 2: Jag vet inte.
För de till mig.
(DIAVAL VARG MORRAR)
Nej, det var bara en löjlig bondtös.
(VARG YLAR)
(BLÅSER)
- (VARG SKÄLLER) - (HÄST GNÄGGAR)
SOLDAT: Redo?
(VARG YLAR)
(VARG MORRAR)
(SOLDATER SKRIKER)
(SOLDATER TJATTRAR)
- SOLDAT 1: Det är hon! - SOLDAT 2: Det är hon!
(VARG SKÄLLER)
(ALLA SKRIKER)
(BÅDA STÖNAR)
(SKRIKER)
(SKRIK)
Hmm.
(FLÄMTAR)
Hur kunde du göra så mot mig?
Du sa vad jag än behövde.
Ja, men ingen hund.
Det var en varg, ingen hund.
Det är ju samma sak.
De är smutsiga, grymma, och de jagar fåglar.
MALEFICENT: Visst.
Nästa gång förvandlar jag dig till en smarrig mask.
DIAVAL: Jag skulle gärna vela vara en mask.
Vad som helst, utom en smutsig, stinkande...
(KRAXAR)
Jag undrar...
Wow.
(FÉER PIPER)
(FLÄMTAR)
AURORA: Jag vet att du är där.
Var inte rädd.
(SKROCKAR)
Jag är inte rädd.
Kom ut, då.
Då kommer du att bli rädd.
Nej, det kommer jag inte.
Jag vet vem du är.
Gör du?
Du är min goda féförälder.
Va?
En god féförälder.
Du har vakat över mig i hela mitt liv.
Jag har alltid vetat att du varit närvarande.
MALEFICENT: Hur då?
AURORA: Din skugga. Den har följt med mig enda sen jag var liten.
Vart jag än gick, så fanns du alltid där.
- Dig kommer jag ihåg. - (KRAXAR)
Fina fågel. (SKRATTAR)
(KRAXAR)
Det här är Diaval.
- (FLÄMTAR) - Hej, Aurora.
Jag har kännt dig ända sedan du var liten.
Allt är som jag föreställt mig.
Allt är så fantastiskt!
- Jag har alltid velat... - (BLÅSER)
(VARELSER KVITTRAR)
Godnatt... Odjur.
(ÅSKMULLER)
STEFAN: Du hånade mig.
Jag vet vad du håller på med.
Jag vet exakt vad du håller på med.
Ers majestät?
Drottningen har frågat efter din närvaro.
STEFAN: Lämna mig.
MAN: Ers majestät, hon mår inte bra.
Sköterskorna är rädda att hon inte kommer överleva natten.
STEFAN: Shh.
Ser du inte att jag är uppe i ett samtal här?
När förbannelsen misslyckats, kommer Maleficent vara ute efter mig.
Och på den dagen,
så är jag förberedd.
De är så vackra.
(VARELSE LÅTER)
(VARELSER SKRATTAR)
(AURORA SKRATTAR)
(GAPSKRATTAR)
(ALLA SKRATTAR)
(TYST)
Jag upphäver förbannelsen.
Låter den ej finnas mer.
(TYST)
Jag upphäver förbannelsen.
Låter den ej finnas mer.
(SKRIKER)
Jag upphäver förbannelsen!
Låter den ej finnas mer!
(SKRIKER)
Jag upphäver förbannelsen!
Låter den ej finnas mer!
(SKRIKER)
Låter den ej finnas mer!
VISKANDE RÖSTER: Förbannelsen kommer vara för all framtid.
Ingen makt i världen kan ändra på det.
Har alla féer vingar?
De flesta.
Varför har inte du det, då?
Alla andra féer flyger ju.
Jag hade vingar en gång. Men dem blev stulna från mig.
Det är allt jag vill säga om det.
Vilken färg var dem i?
Var dem stora?
Så stora att dem släpade efter mig när jag gick.
Och dem var starka.
Dem kunde bära mig högt över molnen.
Dem var aldrig osäkra,
inte ens en gång.
Jag kunde lita på dem.
(MALEFICENT SKRIKER)
(FLÄMTAR)
(FLÅSAR)
Hon kommer. Hon kommer.
(HOSTAR) Var är arbetarna?
Öh...
De sover, ers majestät.
Väck de, och säg åt de att börja jobba, omedelbart.
De är utmattade, ers höghet.
Men jag väcker de vid gryningen.
De måste börja jobba nu.
Det är mitt i natten.
Aye.
Det är mitt i natten.
Så väck de.
Ers majestät?
Väck de,
och sätt de i arbete direkt!
Det börjar bli ont om tid. Gå! Nu!
(PURRAR)
Aurora?
Kom hit.
Sitt ner.
Det är något jag behöver berätta för dig.
Vad är det?
Det finns ondska i världen,
som jag inte kan skydda dig ifrån.
Jag är nästan 16 år.
Jag kan ta hand om mig själv.
Jag förstår.
Men det var inte vad jag behövde berätta.
Jag har en plan.
När jag blir äldre,
så kan jag bo här, i Hedlandet med dig.
Så kan vi stötta varandra.
Varför vänta tills du blir äldre?
Du kan bo här nu.
Det ska jag.
Jag ska sova i träd -
- och äta bär och svarta nötter,
och allt féfolk kommer att bli mina vänner.
Jag kommer vara lycklig här för resten av mitt liv!
Jag ska berätta för mina mostrar imorgon.
MALEFICENT: Tills imorgon.
Åh, jag är så spänd!
(AURORA SKRATTAR)
AURORA: Mostrar, jag är nästan 16 år.
Jag behöver ett eget liv.
Nej, jag älskar er väldigt mycket,
men det är dags att ta farväl.
Ni har varit väldigt rara mot mig,
förrutom den gången då ni råkade mata mig med spindlar.
(FLÄMTAR)
MAN: Hej.
Förlåt om jag störde dig,
men jag är påväg till kung Stefans slott -
- och jag har kollrat bort mig totalt.
- Kan du hjälpa mig? - AURORA: Åh!
MAN: Åh, förlåt. Det var mitt fel. Jag klampade in här och...
Förlåt mig.
Det är den vägen...
...till slottet.
Vad heter du?
Philip.
Hej, Philip.
PHILIP: Och vad heter du?
Aurora.
Hej, Aurora.
Det var trevligt att träffa dig.
Och ännu en gång, förlåt för att jag är en sån klumpig dåre.
Du är förlåten.
Vad bra.
PHILIP: Det är dags att ge mig av igen.
Hejdå.
Kommer du förbi hit på tillbakavägen?
Inget kan hindra mig.
Då ses vi snart.
- Väldigt snart. - (HÄST GNÄGGAR)
- Hejdå, Philip. - Hejdå, för denna gång.
(KRAXAR)
Sluta upp med det där.
Nå?
Den där pojken är lösningen.
(SKRATTAR)
- Nej, Diaval. - Jo!
En äkta kärlekskyss kan bryta förbannelsen.
Äkta kärlekskyss?
Har du inte ränkat ut det än?
Jag förbannade henne så,
för att det inte finns någon sådan.
Tja, det kanske är så du känner,
men Aurora, då?
(SUCKAR)
Den där pojken är vår enda chans.
Det är ju hennes öde, oavsett.
Kom igen.
Förvandla mig till vad du vill.
En fågel, mask.
Jag bryr mig inte längre.
Jag är så glad att jag åker imorgon.
Vi åker inte imorgon.
Imorgon är det Auroras 16:e födelsedag.
KNOTGRASS: Och Stefan sa att vi skulle lämna tillbaka henne -
dagen efter hennes födelsedag.
Nej. Han sa på hennes födelsedag.
KNOTGRASS: Nej, dagen efter.
- På. - Efter.
(BRÅKAR)
Åh, sluta! (FLÄMTAR)
Åh!
(BÅDA SKRATTAR)
Vad?
(FLÄMTAR)
Hur kunde du?
- (DÖRR ÖPPNAS) - (SLUTAR SKRATTA)
Jag behöver prata med er om en sak.
Okej, raring, vad är det?
(DÖRR STÄNGS)
Jag är ledsen att behöva säga detta,
men jag fyller 16 år imorgon.
Åh. Åh, ja!
Och jag flyttar hemifrån.
Lyssna noga nu, unga dam!
Jag har inte tillbringat 16 år i detta elendiga ruckel -
- med dessa idioter... - (BÅDA FLÄMTAR)
(HYSSJAR) För att du skulle förstöra allt på sista dagen.
Du ska tillbaka till din pappa med...
Min pappa?
Ni sa att mina föräldrar är döda.
Det är nog bäst att du sitter ner.
Féförälder!
Jag är här.
När tänkte du berätta att jag har en förbannelse över mig?
Är det sant?
Det är det.
Mina mostrar sa att det var en ond fé.
Jag...jag minns inte hennes namn.
De sa...
...att det var...
Maleficent.
Är det du?
Är det du som är Maleficent?
Nej!
Du rör mig inte!
Det är du som är ondskan här i världen.
Det är du!
(ÅSKMULLER)
Hitta pojken!
(KRAXAR)
STEFAN: Jag vill att så många män som möjligt ska vara vid flygeln.
Det får inte vara några vakter vid portarna.
Jag vill att hon går rakt in.
VAKT: Ursäkta att jag stör, ers majestät,
men vi hittade den här rackarungen vid portarna.
Hon påstår sig vara prinsessan.
Pappa.
Det är jag, Aurora!
Du ser precis ut som din mamma.
De tog hit dig en dag för tidigt.
Jag sa ju åt de där tre idioterna!
Lås in henne på sitt rum.
Nu.
Förbered männen. Maleficent kommer snart.
FLITTLE: Det känns så bra att vara liten igen!
Se på mina fötter!
Jag älskar mina söta små fötter!
Koncentrera er nu! Vi måste hitta Aurora,
eller så kommer kungen halshugga oss!
(VISKANDE RÖSTER)
VISKANDE RÖSTER: Aurora.
DAM: (FLÄMTAR) Vänta!
Prinsessan?
(HÄST GNÄGGAR)
Jag letar efter en tjej.
Såklart du gör.
Jag behöver en häst.
(KRAXAR)
VISKANDE RÖSTER: ...falla i en dödslik sömn.
Aurora...
Skynda dig, Diaval!
(VISKANDE RÖSTER)
VISKANDE RÖSTER: Aurora.
Fortare, Diaval, fortare!
VISKANDE RÖSTER: Hon ska sticka sig i fingret -
- på nålen på en spinrock -
- och falla i en dödslik sömn.
Ingen makt i världen...
En dödslik sömn.
(HÄST GNÄGGAR)
Hon har gjort det.
(KVINNA SNYFTAR)
DIAVAL: De har tagit bort vakterna.
Han väntar på dig därinne.
Om vi går innanför de murarna, så kommer vi inte ut levande.
Följ inte med, då. Det är inte din strid.
Huh.
(IRONISKT) Tack så mycket.
"Jag behöver dig, Diaval."
"Jag klarar mig inte utan dig, Diaval."
MALEFICENT: Jag kan höra dig.
Titta på henne.
Se vad ni har gjort.
(DARRIGT) Hon sover bara.
Hon sover bara... Sa du så?
Hon sover bara.
(ARGT)
Hon sover bara...
...för alltid!
(FÉER GNYR)
- (DARRIGT) En kyss då? - Ja! En äkta kärlekskyss!
Äkta kärlek finns inte.
(DARRIGT) Men det är vår enda chans...ers majestät.
- (STEFAN STÖNAR) - (KNOTGRASS FLÄMTAR)
(FLITTLE JÄMMRAR)
(DÖRR STÄNGS)
DIAVAL: Härskarinna.
(FLÄMTAR)
KVINNORNA: (OTYDLIGT SAMTAL)
(VAKT STÖNAR)
Hmm.
Vad ska vi göra?
Vi kan ju inte ge upp, eller hur? Kom igen, tjejer.
Men vi vet ju inte ens var vi ska börja.
Äkta kärlek faller inte bara från träd.
(STÖNAR)
(BÅDA STÖNAR)
PHILIP: Ursäkta mig.
Det är pinsamt att säga detta, men jag har ingen aning om vart jag är.
I kung Stefans slott.
Det var ju hit jag skulle.
Märkligt att jag inte kan minnas hur jag tog mig hit.
Varför skulle du komma hit?
Min pappa skickade mig för att träffa kungen.
KNOTGRASS: Vem är din pappa?
Kung John av Ulstead.
ALLA: En prins!
(FÉER STÖNAR)
Aurora.
THISTLEWIT: Han känner henne.
STEFAN: Varför sover hon?
Hon är fångad i en förbannelser.
FLITTLE: Visst är hon vacker?
Den vackraste flicka jag någonsin sett.
Vill du kyssa henne?
Väldigt gärna.
KNOTGRASS: Men sätt igång, då.
PHILIP: Det skulle inte kännas rätt.
Jag känner henne knappt. Vi har bara träffats en gång.
FLITTLE: Har du aldrig hört talas om kärlek vid första ögonkastet?
Kyss henne!
Kom igen!
PHILIP: Sa du en förbannelser?
(ALLA STÖNAR)
ALLA: Kyss henne!
Du gjorde det inte ordentligt!
Det ska ju vara en äkta kärlekskyss!
FLITTLE: Jag var säker på att han var rätt.
PHILIP: Vad håller du på med?
KNOTGRASS: Vi måste fortsätta leta.
Jag sa ju det.
Jag begär inte att du ska förlåta mig,
för vad jag har gjort mot dig är oförlåtligt.
Jag var så förlorad -
- i hat och hämnd.
Kära Aurora,
du har stulit det som var kvar av mitt hjärta.
Och nu har jag förlorat dig för alltid.
Jag svär att inget ont ska göras mot dig -
- så länge jag lever.
Inte en dag kommer gå -
- utan att jag kommer sakna ditt leende.
(SUCKAR)
Hej, féförälder.
Hej, odjur.
Ingen kärlek är mer äkta.
Hon är här, ers majestät.
Ska vi åka tillbaka till Hedlandet nu?
Om det är vad du önskar.
- (SKRIKER) - (FLÄMTAR)
(SKRIKER)
VAKT: Vi har henne!
(VRÅLAR)
- Sluta! - Håll dig undan!
- (STÖNAR) - (STÖNAR)
(KRAXAR)
(VAKT SKRATTAR)
(STÖNAR)
(BÅDA STÖNAR)
AURORA: (SKRIKER) Nej!
(ANDAS HÖGLJUTT)
Till en drake.
(UTANDNING)
(MORRAR)
(SOLDATER SKRIKER)
(STÖNAR)
SOLDAT: Till andra sidan!
(SKRIKER)
MALEFICENT: Spring, Aurora!
(FLÅSAR)
(RYTER)
(SOLDATER ROPAR OTYDLIGT)
SOLDAT: Se upp. Håll era positioner.
(FLÄMTAR)
(SOLDATER ROPAR OTYDLIGT)
(MORRAR)
(TUNGA FOTSTEG NÄRMAR SIG)
(STÖNAR)
(HJÄLM SKRAMMLAR)
(DRAKE SKRIKER)
(SOLDATER ROPAR OTYDLIGT)
(STÖNAR)
(SKÖLDAR DUNKAR RYTMISKT)
(STEFAN MORRAR)
- (ROPAR) Det räcker! - (DUNKANDET SLUTAR)
STEFAN: Hur känns det nu?
Att vara en magisk varelse utan vingar -
- i en värld där du inte hör hemma?
(FLÄMTAR)
(STÖNAR) (ROPAR) Döda henne!
(ROPAR) Döda henne!
(SOLDATER STÖNAR)
(STÖNAR)
SOLDAT: Skjut!
(ALLA SKRIKER)
(RYTER)
STEFAN: Ahh!
(STÖNAR)
Skjut henne!
SOLDAT: Ta sikte!
(STÖNAR)
(BÅDA STÖNAR)
(VRÅLAR)
(SKRIKER)
(FORTSÄTTER SKRIKA)
(STÖNAR)
(STRYPS)
MALEFICENT: Det är över.
(HOSTAR)
(FLÄMTAR)
(MORRAR)
(MALEFICENT SKRIKER)
(BÅDA STÖNAR)
BERÄTTARE: Maleficent tog ner sin mur av taggar -
- och tog av sin krona.
Och hon bjöd in Aurora att se hur Hedlandet en gång var -
för längesen när Maleficent var ett barn -
- och hennes hjärta var nu ljust.
För nu blev det det igen.
Men det var inte allt.
KNOTGRASS: Åh, där är hon. Skynda er. De väntar.
THISTLEWIT: Vänta på mig!
KNOTGRASS: Vi ger nu denna krona till våran lilla Aurora,
för att vi har haft dem bästa åren i våra...
Strunt samma.
Våra kungariken är nu återförenade.
Ni har er drottning.
(ALLA HURRAR)
BERÄTTARE: Som ni märker, berättelsen var inte precis som den ni har blivit berättade,
och det borde jag veta,
för jag var den de kallade Törnrosa.
(HURRANDE FORTSÄTTER)
Tillslut, blev mitt kungarike återförenat av varken en hjälte -
eller en skurk, som legenden sagt,
utan av en som var både skurk och hjälte.
Och hon hette Maleficent.
(KRAXAR)
SVENSK TEXT: Anoym Person KONTAKT: anoympeerson@gmail.com (with 2 "e")
KVINNA: (SJUNGER) I know you
I walked with you once upon a dream
I know you
That look in your eyes is so familiar a gleam
And I know it's true
That visions are seldom all they seem
But if I know you
I know what you'll do
You'll love me at once
The way you did once upon a dream
But if I know you
I know what you'll do
You'll love me at once
The way you did once upon a dream
I know you
I walked with you once upon a dream
I know you
That gleam in your eyes is so familiar a gleam
And I know it's true 1034